Roma szülők oktatással kapcsolatos attitűdjei 
•	A roma szülők túlnyomó többsége fontosnak tartja, hogy gyermeke jó oktatást kapjon: ezt mutatja, hogy a középiskolába beiratkozók arányában nincs nagy különbség roma és a nem roma gyerekek között. 
•	A szegénység és a lehetőségekkel kapcsolatos szülői elképzelések nagyban meghatározzák a választott középiskolák típusát. Amíg a roma gyerekek elsősorban szakiskolákban tanulnak tovább, a leszakadás nem fog csökkenni.
•	A tanulási eredményeket nagyban befolyásolja, hogy a szülők képesek-e az iskola melletti kiegészítő szolgáltatásokat (nyelvtanulás, korrepetálás) nyújtani vagy megfizetni, és ez komoly hátrányba hozza a szegényebbek és alacsonyabb végzettségűek gyermekeit.  

Az általános iskolát ma már szinte minden roma gyerek befejezi. Ebben az elmúlt három évtizedben lényegében eltűnt a különbség a roma és nem roma gyerekek között: 93 százalékuk fejezi be sikeresen alapfokú tanulmányait, míg ez az arány a nem-romák esetében 98 százalék.  Az általános iskolai részvétel aránya olyan mértékben nőtt, ami nem valósulhatott volna meg a támogató szülői attitűd nélkül. 1971-től 1994-ig a 20-29 éves korosztályban 25 százalékról 77 százalékra nőtt azok aránya, akik megszerezték az általános iskolai végzettséget. 
A szülők azt is átlátják, hogy az általános iskolai végzettség nem elegendő a boldoguláshoz: míg 1993-ban a roma gyerekek fele tanult tovább a nyolcadik után, rá 10 évre már 92 %-uk. A legfrissebb és legnagyobb, országos mintán készült vizsgálat szerint a roma szülők 2%-a, a nem roma szülők 0%-a szeretne csak általános iskolai végzettséget gyerekének. A családok döntése a gyerek iskolázottságáról ma már alapvetően a középiskola típusának megválasztásáról szól. 
A szakiskola és az érettségit adó középiskola közötti választást a roma és a nem roma családok esetében is elsősorban a gyerek iskolai teljesítménye határozza meg. A gyengén tanuló gyerekek nagy többsége szakiskolában tanul tovább, a közepesen és jól tanulók többsége szakközépiskolában vagy gimnáziumban.
A választott középiskola típusa nagyban függ a családi háttértől: az anyagi lehetőségektől és a szülők elképzeléseitől gyermekük jövőjét és lehetőségeit illetően. A szegényebb és kisebb településen élő családok inkább választják a szakközépiskolát, mint a gimnáziumot. Ugyanezen kutatás szerint a nem érettségizett szülők inkább a szakmát adó képzést választják. Más kutatások is azt igazolták, hogy az alacsonyabb iskolázottságú szülők csak az átlagosnál jobb képességű gyerekeiket irányítják gimnáziumba, egyébként szakmát adó iskolát választanak. Sőt, a roma családok esetében még az átlagosnál jobb képességű gyerekek is inkább szakközépiskolába mennek: kevesebb, mint harmaduk (30 %) kerül gimnáziumba, míg a hasonlóan jó képességű nem roma gyerekek 80 %-a. A roma-nem roma családok közötti különbség a gimnázium választásában kétharmad részt a szülők alacsony iskolázottságának és szegénységének tudható be. 

Forrás: Hajdu- Kertesi - Kézdi 2014. Készült az 1993. évi reprezentatív Roma felmérés, a 2001. évi Népszámlálás, a 2011. évi Népszámlálás, a TÁRKI Életpálya Felmérése (2006-2012) és az MNH Bértarifa felmérések alapján.
Az iskolázatlan (roma vagy nem roma) szülők szerényebb ambíciói részben az iskoláztatás költségességével, részben a szülők rosszabb tájékozottságával magyarázhatók: ha látják is a diplomából adódó lehetőségeket, kevésbé járatosak abban, hogy ezeket hogyan lehet forintra váltani, ezért kockázatosabbnak ítélik a befektetést. Ez az óvatosság nem is teljesen alaptalan, hiszen többnyire nem rendelkeznek olyan kapcsolati tőkével, ami diplomás gyereküket átsegíthetné a munkába állás vagy munkahelyváltás nehézségein.
Az iskolázatlan szülők gyermekei közül azok, akiknek a családja állástalanságban és nagy szegénységben él, nagyobb valószínűséggel fognak szakiskolában továbbtanulni, nagyobb eséllyel morzsolódnak le a középiskolából, vagy váltanak érettségi adó iskolatípusból szakiskolába.
A lemorzsolódás kockázata a szakiskolai tanulók körében a legnagyobb. Ebben az iskolatípusban 31 százalék a lemorzsolódók aránya (szakközépiskolákban ez 19 százalék, míg gimnáziumokban 11 százalék) .
A lemorzsolódás egyik oka az alapkészségek hiánya, ami az alapfokú oktatás súlyos problémáit mutatja. A nyolc általánost elvégzők 20-25 %-a nem tanult meg olyan szinten olvasni és számolni, hogy sikerrel el tudná végezni a középiskolát. Ezeket a hiányokat a szegényebb családok nem tudják szülői segítséggel vagy korrepetálással kompenzálni.
Egy másik gyakori ok az iskolával való gyenge vagy konfliktusos kapcsolat: sok hiányzás, fegyelmi problémák, a szülők bizalmatlansága. 2000-ben a roma családok 30 százalékát látogatta meg legalább egyszer gyermekük osztályfőnöke, egyötödük esetében a szülők egész évben nem találkoztak az osztályfőnökkel. A legalsó 20 százalékba tartozó, legszegényebb családok esetében vannak elsősorban kommunikációs problémái az iskoláknak és a családoknak. Ez ugyanúgy igaz a nem roma családokra is. 
A felzárkózást segítő, jó minőségű kiegészítő szolgáltatások népszerűsége is arra utal, hogy nem a szülői ösztönzés hiányzik.  Például ha nem jelent nagy anyagi terhet, a nyári táborokba és a tanoda programokba elengedik a szülők a gyerekeket, támogatják a részvételüket. Ezek azonban legfeljebb csak tompíthatják azt a lemaradást, ami abból adódik, hogy a szülők  kevesebbet tudnak segíteni a házi feladatban, és nem tudják a külön órákat, vagy a szabadidős tevékenységeket sem megfizetni.